Tidligere i "Stargate SG- 1":
"Sangraalen skal i stedet tilhøre den, der siger vogterens navn."
Sangraalen skulle være beskyttet af det stærkeste af de magiske dyr.
Blandt oplysningerne i Sangraalen er navnet på beskytteren. Dragen.
Sangraalen er skjult i en hule under et bjerg.
Det er en skam, du ikke skal med.
Der er den. Vi har fundet den.
Jeg er nok ikke så sand i ånden, som du troede.
Vi var enige om, at drager ikke findes, ikke?
Den ser nu ret ægte ud.
- Hvad skete der? - Jeg brugte mit beskyttelsesskjold.
I er heldige.
Se op!
Ud!
Den er for stor til at kunne komme igennem. Så er vi vist i sikkerhed.
Væk!
Her lader til at være en udgang.
Hvad fanden skete der?
Det var et hologram. Sangraalen var ikke ægte.
Er vi rejst så langt forgæves?
Vi må ind igen. Dragen er den sidste prøvelse.
Det er vanvid at udfordre den.
Vi har vist ikke noget valg.
Hen til træerne!
- Hvad nu? - Den kan ikke se os blandt træerne.
- Vi må kunne nå landsbyen. - Vi skal ingen vegne.
Den er den sidste prøve. Og vi er kommet for langt til at give op.
Det er den slags ædelhed, vi kommer til at dø af.
Påstod du ikke, at du kendte dragens hemmelige navn?
- Nu må du jo vise det. - Jeg overdrev måske en anelse.
Du tror vel ikke, at du pludselig kan styre den ved at sige dens navn?
Navnemagi er almindelig. At kende nogens navn er at stjæle hans kraft.
- Vi skal måske begynde at gætte? - Dragen Darrell.
- Hvad med Smokey? - Eller Puff, måske?
Gider I lige?
Nogen forslag?
Vi ved, at P-90'eren prellede af på den.
Så den er ikke et hologram. For så var kuglerne gået igennem.
Jeres våben er ikke uden virkning, men virkningsløse på en anden måde.
Altså, hvis kugler preller af, -
- skal vi måske prøve noget med lidt mere fut i.
Godt. Hør så her.
Vi lokker Darell ned på jorden.
Jeg tager den her, og så smider vi den ind under ham.
Og detonerer den under den ubeskyttede mave.
Det er dér, drager er mest sårbare.
Carter, du detonerer den her fra træerne.
Og jeg er den, der løber.
Bare rolig, Teal'c. Jeg klarer det.
Godt nok. Af sted.
- Pokkers. - Sikke noget skidt.
Teal'c! Løb!
Daniel, så er det nu!
lfølge Okat tilhører Sangraalen den, der siger vogterens navn.
- Vogterens navn. - Vogteren er en drage.
Nej. Vogteren er den, der fandt på det her. Det er Morgan la Fay.
Vent! Nej!
- Hvad fanden.? - Vent!
Hej! Morgan la Fay.
- Darrell? - Ganos Lal!
Det er Morgans gamle navn.
Det ved jeg.
Tak for hjælpen.
Helt ærligt, jeg havde ikke været til særlig hjælp.
Min styrke er strategi og styre, hvor din er kamp og takling af...
- Drager? - Tydeligvis.
- Denne gang er den ægte, ikke? - Hvorfor skulle den ikke være det?
For pokker da.
Okay. Hvad skete der lige?
Vi er vist blevet transporteret ind i et andet rum.
- Hvor er Adria? - Hun er vel ikke kommet med.
Det må være en slags sikkerhedsforanstaltning.
Tja. Han blev da lukket ind.
Morgan var nok ikke så optaget af Goa'uld.
Det var orierne, der bekymrede hende.
Der er ikke noget her, der ligner en Sangraal.
Så det rejser spørgsmålet: Hvad beskyttede hun?
Jeg tror, jeg ved det.
"Her hviler ærketroldmanden Myrrdin."
Det er ikke et hologram. Han er ægte nok, ikke?
Det tror jeg.
- Hvor længe har han været derinde? - Over tusind år.
Vi er før stødt på stase-teknologi som den her.
General O'Neill blev opbevaret på samme måde i Antarktis.
Så... Hvordan får vi ham ud?
- Jeg aner det ikke. - Hej, prøv lige at se her.
Pas på!
Du, Jackson...
Jackson.
Der er dagslys herovre.
Jeg kan ikke sætte fingeren på det.
Men et eller andet er anderledes.
Vi blev ikke transporteret til et andet rum, men til en anden planet.
Porten blev aktiveret, og så sendte obelisken os gennem ormehullet.
Jo større afstanden er mellem Adria og os, desto bedre.
Bortset fra at hun har kendskab til orierne.
Hun ved lige så meget om portene og DHD'erne som de, der opførte dem.
- Kan nogen spore os, er det hende. - Ja. Bortset fra det.
Det er fantastisk, som det svarer til myten.
Hvis nu Morgan fangede Merlin i en hule -
- og frøs ham ned dér i al evighed.
Men faktisk tror jeg, at hun prøvede at beskytte ham.
Hvordan?
Jeg er ved at tro, at Morgan måske alligevel ødelagde Sangraalen.
Hun mente vel, at hun ikke havde noget valg.
Hvis ikke hun gjorde det, ville de andre Gamle bare sende en anden.
Så i stedet gjorde hun det næstbedste.
Hun bevarede det menneske, der kunne genskabe den.
Så er det officielt. Vi hænger fast her, hvad "her" så er.
Det gode er, at vi fandt en port. Teal'c holder vagt. Det dårlige...
Vi kan ikke komme ud. Nogen har pillet ved DHD'en.
Det klarer jeg. Omprogrammering af drejeskiver er mit speciale.
Gæt, hvem der er ved at vågne.
- Hvor er jeg? - Godt spørgsmål.
Du virker bekendt.
Guinevere... Åh, kæreste, det har varet alt for længe.
- Rart at se dig. - Percival. Og Galahad.
Tapre riddere. Lykken tilsmiler mig, at jeg må se jeres ansigter igen.
Merlins vindebro rækker vist ikke helt over voldgraven, hvis I forstår.
Hvorledes? Mordred? Jeg burde have vidst det.
Vi spilder tiden hos den gamle nar.
- Vi må tilbage til porten, så... - Stille.
Det var som pokker. Den gamle har stadig nogle numre gemt i ærmet.
Merlin? Myrrdin. Vi har brug for, at du kan huske -
- både Sangraalen og Morgan, og hvordan du kom hertil.
- Morgan... - Du har kendt hende som Ganos Lal.
Det navn har jeg ikke hørt udtalt meget længe.
- Vi er ikke Det Runde Bords riddere. - Men vi er skam smigrede.
Tusind år er gået. Vi ved, hvem du er.
Vi kender til Atlantis, og vi har mødt orierne.
- Fortæl mig mere. - Hvor skal jeg begynde?
Det kommer til at tage tid.
Godt. Vi begynder at undersøge hulen.
Medmindre du har indvendinger. Nej? Glimrende. Af sted.
Vig pladsen for Orici.
Hvad er der sket?
Porten gik op af sig selv. Sekunder efter lukkede den sig igen.
- Ingen så vel adressen? - Nej, Orici.
Jeg må undersøge drejeskiven.
Lad folkene gøre klar. Så snart jeg ved, hvor de tog hen, rejser vi.
- Og landsbyen? - Tilegner de sig oprindelseslæren?
- Nej. - Så brænd den af.
Og det var Morgan, der til sidst førte os til dig.
Hun kunne selvfølgelig ikke bare fortælle os det.
Hun var nødt til at være irriterende hemmelighedsfuld.
Du har en usædvanlig forståelse for de opstegne væsener.
Det skyldes delvis, at jeg selv har været et.
Mennesket kan ikke være kommet så langt på blot tusind år.
Nej, jeg fik lidt hjælp. Hun hed Oma Desala.
Naturligvis. Hvad skete der?
Jeg havde ikke det bedste forhold til de andre.
Åh ja. Jeg var selv i en tilsvarende situation.
Jeg evnede ikke "ikke-indblanding". Det kom til et par skænderier.
- Det var mit indtryk. - Du husker det ikke?
Nej. Som beskyttelse fjernede Oma alt i min hjerne og sendte mig hjem.
Det overrasker mig, at hun stadig intet har lært.
Hun er ikke ene om at have overtrådt nogle af reglerne.
Orierne får deres kraft fra de lavere niveauer.
Så meget, at de en dag er stærke nok til at kunne udslette de andre.
Stillet over for sådan en trussel, er strikt ikke-indblanding absurd.
- Oma ville sikkert være enig. - Oma tager sig af den enkelte.
Hun har nok de bedste hensigter, men det havde orierne også.
Men hun må dog have set noget i dig, -
- siden hun fandt dig værdig.
Den her hule er nedtur. Her er intet andet.
- Hvordan går det? - Jeg ved det ikke rigtig.
Før jeg slutter mig til jer, må jeg vide, om I er rede til at gøre, -
- hvad der må gøres.
Du må da vide lidt om, hvad vi har måttet igennem for at komme hertil.
Hvad I har oplevet indtil nu er intet sammenlignet med det, der kommer.
Bare rolig. Vi er med på den.
I så fald er der meget, der skal gøres.
Han har været i gang i timevis. Vil du gætte på, hvad han laver?
Det ser ud, som om han sætter noget sammen af molekyler.
En Sangraal mere?
Tak... Jeg har det udmærket. Jeg skal bare hvile lidt.
- Hvad var det? - Oberst Mitchell og Carter, kom.
De skal se det her.
Af sted.
Porten gik op af sig selv.
Obeliskens krystal begyndte at gløde, og så blev alt forandret.
Vi er blevet transporteret til en anden planet.
Hvis Morgan ville holde Merlin skjult, var det her en god måde.
Jeg tror, at vi rejser blandt planeter -
- afskåret fra port-systemet på grund af en ændring af DHD-programmet.
Så må du også tro, at vi ikke formår at dreje os ud af porten her.
Vi kan prøve, men jeg tvivler på, at det går.
Indtil vi finder programmet i DHD-processoren og får det lukket.
Det kan du godt klare, ikke?
Forhåbentlig.
Jeg har levet mange liv.
Først i Atlantis.
Siden på Jorden, før jeres civilisation blev født.
Så sluttede jeg mig til de opstegne.
Og så antog jeg min dødelige skikkelse for til sidst at leve -
- blandt de ædle ved Arthurs hof. Det troede jeg i det mindste.
Og gennem alle disse tidsaldre -
- forblev kun én ting uforandret.
Der er aldrig tid nok.
Vi er i sikkerhed foreløbig. Tag al den tid, du har brug for.
Jeg har sovet for længe.
- Min krop forråder mig. - Du får ikke lov at give op nu.
Du ved vel, hvad der står på spil.
Hjælper du os ikke, overtager orierne galaksen.
Jamen, så en sidste opgave, før jeg går til hvile.
Held og lykke, dr. Jackson.
Hvad skete der?
Han er død.
- Sagde han "held og lykke"? - Besynderligt.
Nærmest, som om han vidste, hvad der ville ske.
Og vi er uden Sangraal og uden mulighed for at forlade planeten.
Jeg har sagt, at jeg kan reparere drejeskiven.
Merlins trick med mine stemmebånd ophørte, lige da han døde.
Nok en grund til at begræde hans død.
Spøg du bare, Teal'c, men jeg er den eneste, der kan få os herfra.
Han er god til drejeskiveprogrammer.
Hvis vi nu samarbejder...
Relokeringsprogrammet må ligge i en af de korrelative subrutiner.
Vi finder det aldrig med de søgeprotokoller.
- Jeg må justere dit program. - Hvor længe kommer det til at vare?
Det er umuligt at sige. Men det havde været nemmere på ørkenplaneten.
Han sagde, han skulle gøre én ting mere, før han gik til hvile.
Jeg troede, han ville lave os et nyt våben.
Nej. Du havde ret. Han vidste, han ikke havde tid nok.
Det her er tydeligvis en slags virtuelt interface -
- ligesom et computer-assisteret designprogram.
Men før har vi set det brugt til at lægge oplysninger i nogens hjerne.
- Hvad slags oplysninger? - De Gamles samlede viden.
Det er alt for meget for en menneskehjerne. Det er fatalt.
Men hvis man nu kunne kontrollere det?
Bruge det til at oplagre noget mere specifikt?
- Såsom? - Jeg ved det ikke rigtig.
Vala her. Jeg skal have hjælp.
- Hvad er der? - Det er Daniel.
Fortsæt... Jeg stoler ikke på, at han gør det færdigt af egen drift.
Jackson.
Hvad har han gjort?
Planeten er livløs. Her er ingen.
De har været her. Det er jeg sikker på.
Hvad ønsker du, at vi gør?
Før folkene videre, til de falder. Du får den næste adresse at vide.
Javel, Orici.
Prøv nu.
Der er stadig intet unormalt.
Det her er tåbeligt. Jeg kan ikke arbejde sådan.
Jeg kan knap se noget, mine fingre er stive.
Lad os gå tilbage, få varmen og satse på den næste planet.
Hvordan ved du, den ikke er værre?
Det finder vi ud af nu.
Merlin er væk.
- Det var sært. - Hvad skete der?
Obelisken har transporteret os til en anden planet.
Den er nok indstillet til at virke efter nogle timer.
- Hvordan går det? - Her er uhyggeligt, men varmt.
- Hvad med Daniel? - Han sidder op. I får resten senere.
Hej...
Hvordan går det?
Han havde ret. Du ligner Percival.
Hvabehar?
- Vi har tilbragt lang tid her. - Hvem?
Vi. Han. Merlin.
Det er lidt forvirrende at have to hukommelser.
Og det var ikke løgn, det med at leve i mange tidsaldre.
- Har du Merlins erindring? - Noget af den.
Jorden, Atlantis.
Og de forskellige, middelalderlige samfund han oprettede i galaksen.
- Arbejdet, han udførte her. - Halløj, vent lige lidt.
Siger du, at du kan bygge Sangraalen?
Han vidste, han ikke magtede at afslutte den.
Hans krop var forfaldet for meget under stasen.
Så han overdrog mig sin viden
Vent!
Jeg kan se den.
Jeg kan gøre det.
To gange var sådan en ved at dræbe general O'Neill.
Begge gange krævede det en asgard at redde ham.
Daniel mente, at den her kunne være anderledes.
At oplysningerne kunne være begrænsede.
Jeg håber, han har ret.
Vi har fundet liget af en gammel mand. Ellers er her intet.
Det her sætter min tålmodighed på prøve.
Er der ingen anden måde at opspore dem på?
Nej. Men for hver gang kan jeg bestemme deres skæbne hurtigere.
Før eller senere indhenter vi dem.
Måske er vi på vildspor?
Måske er relokeringsprogrammet slet ikke i DHD-processoren.
Obelisken? Du aner tydeligvis ikke, hvad du taler om.
Sagde Kloge, der i tre dage var fanget i et kraftfelt.
Teknologien bruges udelukkende til lokaliseret transport.
Ja, men det er jo den, der sender os gennem porten, -
- hver gang der er et åbent ormehul. Hvis nu der er en fjern-drejeskive.
Det er én ting at sende nogen hertil.
Men noget ganske andet at sende dem gennem galaksen.
Det er som at sammenligne en laptop med en supercomputer.
Den behøver ikke at rumme hele navigationssystemet, vel?
Bare en kommandokode, der kan tilsidesætte normale protokoller.
Ja. Men med et ret gammeldags udtryk:
Hvorfor gemme en nål i en lille høstak, når man kan bruge en stor?
Det er ikke sikkert, hvis den kan blive opdaget -
- af den første Tauri-hun, der kommer gående. Vel?
Undskyld, men afviser du min idé, -
- fordi jeg er menneske eller kvinde?
Lidt af hvert.
Ved du hvad? Jeg tjekker det selv.
- Hvad er det? - Første stadium.
Det første skridt mod at skabe Merlins våben.
- Er den ægte? - Ja.
Den lader en skabe noget virtuelt, og så materialiserer den det.
Ligesom O'Neill gjorde, da han skabte anti-replicatoren.
Jeg troede, Sangraalen var en lille, rød ædelsten.
Nej, det er slutstadiet, der får det hele til at virke.
Hvornår vil du kunne samle det hele?
Daniel...
Jeg har det godt nok. Maskinen suger kræfterne ud af en
Den kræver temmelig heftig koncentration.
- Vil du have noget? - Vand.
Ser man det.
Interessant. Jack fik helbredende kræfter, jeg fik telekinetiske.
Og Jack var nær død. Du sagde, at den her kan være anderledes.
- Jeg klarer det. - Vrøvl.
Man får ikke tankekræfter, uden at der er møbleret godt om i kraniet.
Skabelsen af våbnet kræver høj hjerneaktivitet.
Det har Merlin forudset. Jeg kan godt klare det.
Pokkers.
- Hvad vil du? - Jeg har brug for din hjælp.
Jeg mener, jeg har ret. Men jeg kan ikke få styr på programmeringen.
Det kan jo ikke overraske.
Hvor du kommer fra, anses du for relativt intelligent.
Men efter galaktisk standard siger det jo ikke så meget. Vel?
Hvis du ikke vil hjælpe, er du ikke til særlig gavn.
Og hvis du ikke er det, er der ingen idé i at holde dig i live. Vel?
- Jeg hjælper meget gerne. - Det var da dejligt at høre.
- Andet stadium. - Ja.
Jeg må hvile mig.
Jeg er ikke så ung længere.
Har du det godt, Daniel?
- Jeg kender dig. - Selvfølgelig, din tosse.
Det er mig. Vala.
Jeg havde en besynderlig drøm. Alt var dækket af is.
Jackson.
Daniel...
- Hvad sker der? - Vi er ved at miste dig.
Hver gang du fjerner dig, bliver det værre. Sig ikke, at du har det fint.
Nej... Nej.
Jeg har for mange tanker i hovedet.
- Jeg bliver forvirret. - Du må kæmpe imod.
Nej! Jeg er tværtimod nødt til at lade det sket.
Kun sådan kan jeg bygge Merlins våben.
Sig, at han ikke behøver at gøre det. Dig lytter han til.
Hvem har du holdt med? Og vi har brug for den.
Hvorfor tror du, vi må bruge den?
- De Gamle ville... - Vala, ti stille for en gangs skyld.
Vi er nødt til at løbe risikoen.
Hvad? Fordi det for dig drejer sig om et ædelt offer, ikke?
- Hvad med dig selv? - Hvad?
Da du fløj lastfartøjet ind gennem superporten, -
- vidste du godt, at du måske ikke kom levende ud på den anden side.
- Nej. Det var noget andet. - Ja, fordi du løb risikoen.
Men nu ved du, at her er det svære ikke at sætte sit eget liv på spil.
Men at passe på sine venner og sætte deres på spil.
Tillykke. Nu er du virkelig en af os.
En kommando-tilsidesættelse. Tænk, at vi har fundet den.
I arbejder jo glimrende sammen.
Nu, hvor programmet er identificeret, bør det være simpelt at lukke det.
Gør dine folk klar. Tiden er inde.
Javel, Orici.
- Hvad er der? - Se at komme hen til porten.
De kommer.
Ormehul!
Forsink dem. Jeg henter hjælp.
Dr. Jackson.
For sent.
Våbnet er jo ikke færdigt. Så jeg er her lige til tiden.
Men alt er anderledes nu.
Det er udmarvende, ikke?
I stedet for at hjælpe dine venner burde du have gemt energien til mig.
Havde det gjort nogen forskel?
Formentlig ikke.
- Hvad var det? - Aner det ikke. Pyt med det.
Lad os dreje os ud, før nogen drejer sig ind.
Daniel?
Hvorfor spilde mit krudt?
Adria, jeg forlanger, at du stopper det her. Øjeblikkelig.
Jeg beklager, men det må være sådan, mor.
- Hen til porten. Nu. - Vi efterlader ikke dig.
Jeg kommer lige efter jer.
Nej... Der må være en måde at komme tilbage til planeten på.
DHD-bufferen rummer de sidste 50 adresser, vi har drejet.
Og vi kom gennem tre porte, før vi nåede hertil.
- Der er mange planeter at tjekke. - Adria fik da løst problemet.
Selv om vi kunne vende tilbage, ville det næppe gavne.
Så gør vi da i det mindste noget.
Merlin gav Daniel ret værdifulde oplysninger. Og det ved Adria.
Hun holder ham i live.
- Hvordan har du det? - Du kender næppe til tømmermænd.
- Pyt med det. - Byrden må være forfærdelig.
Din hjerne er ikke skabt til at håndtere så mange oplysninger.
Væk er de i al fald. Og med dem cirka halvdelen af mine hjerneceller.
Tilgiv mig, hvis jeg ikke tror dig.
Se at få hvilet. Der er meget, vi skal nå.
Tekstning: SDI Media Group
[DANISH]